https://slama.dev/comeback/
Ahoj.
Všechno jsem sehnal až na tu ústní vodu.
No já ještě mám a Ozzák stejně kloktá zelenou.
No koukám, že máš nějakou dobrou náladu, brácha.
Ale já mám taky bezvadně.
Představte si, nějaká paní si v drogérii normálně zpívala Jako déšť.
Pořád si na mě ještě vzpomenou.
Minimálně jednou za měsíc.
Do bývalé doby, když si mě zpívaly celý ženský domovy.
Ještě tomu se pořád směješ.
Strejdo.
My ti musíme něco říct, ale připrav se na nejhorší.
Ozzák našel vzduchovku.
My máme vzduchovku?
Nemáme.
A nikdy jsme neměli.
To teda měli.
Hele, strik, no to teď nebudem řešit.
Ty se dívej na televizi a já to tatovi řeknu, jo?
Tu tvoji písničku teďka hrajou v televizi.
Často.
Oněm, už to bude.
No to je fantastický.
Počítám tak za deset, devět.
Není.
Osm.
Není, jsi na tom špatně, že mi zase hrajou v televizi.
Uvidíš.
Tři, dva, jedna, teď.
To je nějaký divný, ne?
Tak jsme se pobavili.
A teď, kde je ta vzduchovka?
V kárně.
Čtyři, v tramvaji dvě, plus řidička, když hlásila změnu trasy a v drogerii skoro všechny.
To máme.
Osmdesát dva jenomže jsou ženy.
Ozzáku, váš bratr je zase hvězda.
Všichni si ho zpívají.
Všechny.
No a co?
Tak si ho zpívají jenom ženy.
No, vždycky to byl spíš ženský zpěvák.
Mambo, neviděla jste tady někde tu vzduchovku?
Ta tady není.
A vůbec.
Co tady děláte?
Měl tady být Tomáš.
Ten nepřijde.
Má nějakou krizičku.
Tohle mu zvedne náladu.
Ahoj, Ivuško.
Dej mi prosímtě tatínka.
No tak mu to tam odnes.
Dobrý den.
Já se jenom kouknu.
Tomáši, mám tady pro vás něco důležitého.
No tak se rychle oblečte a přijďte sem.
Jako déšť.
Chtěl jsem jít hledat do kumbálu, ale na tohle si počkám.
Leoš Mareš zpívá Verdiho.
Máte ráda romantiku?
No.
Víte, já mám teď takové období.
Ježíš prosím vás, to byste náhodou neměli.
Vsákneš se do mě jako déšť.
Tak to bohužel už léta nevyšlo.
Ale máte velké štěstí.
Zpívá to majitel tohoto obchodu.
Ne.
Když chvilku počkáte, přijde.
To je on.
No, tak co jste chtěla?
Dobrý den.
Já jsem vám chtěla hrozně moc poděkovat.
Víte, s váma je život tak nějak lehčí.
Cože?
No, budete se mnou vždycky, když budu mít své dny.
Je tu šéf?
Kde by byl?
Už ani nevychází z pokoje.
Proboha.
To nemá cenu, řečí potichu.
Opravdu vůbec nevychází z pokoje?
No.
Strčila jsem do dveří chlup, abych zjistila, jestli je neotevřel.
A dala jsem na práh svíčkovou.
A ráno to nebylo ani jedno.
Ukázalo se, že obojí sežral Ozzák.
Krut!
Zvyknete si.
To se nemůže nechat jen tak.
Už sežral i horší věci.
Ivuško, tvůj tatínek má evidentně krizi středního věku.
On má krizi, já lux.
Každý máme svoje.
Nepodceňuj to.
Zorana to chytlo před patnácti lety.
A nebýt té války na Balkáně, nikdy by se z toho nedostal.
A co já s tím mám jako dělat?
To si musí vyřešit sám?
Já mu taky vůbec nevyčítám, že si ze mě všichni ve škole dělaj prdel.
Ivo, krizi středního věku muž sám nezvládne.
Potřebuje vědět, že o něj pořád někdo stojí.
Jo, kdyby začal žehlit, to by viděla, jak bych o něj stála.
Ivuško, kde máme žehličku?
Výš.
Čau.
Ségra!
Máme návštěvu.
Hele, nemáte nějaký prádlo na vyžehlení?
Já mám všecko vyžehlený.
No, tak to vezme po druhý, to je jedno.
Já mám všecko vyžehlený dvakrát.
Sašo, udělej to aspoň kvůli mně, je s ním k nevydržení.
Ale stejně je to divný mít prádlo v chlaďáku.
Mně se líbí, že na to vidím.
V noci se přitom dají prohlížet časáky.
Lexo, vypni to, budeme mít všecko studený.
Tak já jdu.
Když jsem pryč dýl jak čtvrt hodiny, tak začne brečet.
Čau.
Kluci říkaj intimka, ale mně to nevadí.
Rájan.
Níž.
Níž?
Ségra.
Felix, ten jedinej mi věřil.
Dobrý den.
Je, to je fajn, že jste tady.
Felix Várovský.
V roce 87 trhnul Františka Janiččka v kategorii kapéní roku.
Šunka fleky má v lednici.
Dostal zlatej palcát a moskvičče.
Vždycky mi říká mladej.
Na tebe já vsázím.
A nebyl jediný, Tomáši.
Tu písničku chtěl tenkrát Michal Penk.
Ale Felix ne.
Na tom se udělá tady mladej.
Jako já.
Felix umřel.
Ale vy jste živý, Tomáši, tak něco dělejte.
Žehlím.
Jestli vám ta reklama tak vadí, tak je zkuste zažalovat, ať to stáhnou.
Vždyť jste nedostali ani žádné peníze.
Nepůjde, podepsal jsem s Felixem smlouvu.
No!
Smlouvu.
S Felixem.
No.
Když se mi ukázal u Holečkový, napsal mě písničku.
Počkejte, jak to bylo.
Tak končí ten příběh veselý o zpěvákovi s holou...
Vidíte, pořád zpíváte pěkně.
Máte to tady nějaký pomačkaný?
Ukažte, já vám to přežehlím.
Tak mám prostě radost, že nejsem zase těhotná, no.
Takhle to dál nejde.
To znám.
Byla blízko vánoc.
Nechystaj se na Balkáně nějaký nepokoje?
Zoran říkal, že nic velkýho.
No a ta přezdívka, co mu strejda dal, taky zvlášť nepomáhá.
Jednohustěna a napiš to na vložku.
Takhle mu říká i doma.
Jo.
A čím víc se mu směje, tím víc táta žehlí.
Ivuško, tvůj tatínek by potřeboval úspěch.
A co by ještě chtěl, teď už o něm přehrávaj v Dokonalý ženě.
Myslím, že by potřeboval zase zpívat.
No, to by ho Ozzáka fakt přešel smích.
Vidíš, samá pozitiva.
To se vsáklo.
Felix umřel, ale mám kontakt na jeho syna.
Třeba by mu dělal manažera.
Ne, už teď si ze mě všichni dělaj srandu.
Chceš, aby začal škrobit?
Čau, ty jsi nešel na ty Nazarety?
Vyhodili mě už od vchodu.
Přišli mi na puky na džínách.
Vidíš něco?
Mám pocit, že mi vyžehlil i vlasy.
Kde vůbec je?
U Holečkový, má tam nějaký cajchy.
No, bezva.
Jdu se trochu zmuchlat.
Stejně za to můžeš ty.
Já?
Jo, ty.
Ty do něj furt ryješ a on se z toho skládá.
No, pravda je, že je to dost snadnej cíl.
Asi radši půjdu zase do mamby.
Ta se aspoň brání.
Nepůjdu.
Baví mě to.
Strejdo, teď je to tvůj brácha.
No a já jeho.
Víš, jakou mám kvůli němu ostudu?
Víš, jak mi kámoši říkají?
Ozzák.
No.
A?
Taky by si mohli představit, kdyby se rozvěděli, kdo je můj brácha.
Půjdu na něj hodněji, aspoň kvůli mně.
Ale když to není tak jednoduchý.
Já vždycky, když-
Tak mě to prostě nedá.
Představ si, kdyby byl třeba nemocný, kdyby umíral.
To by bylo hustý.
Taky bys mu řekl, jak to s ním je?
Kdyby se ptal?
A počkej, stejně umřu dřív, vždyť jsem starší.
Strejdo, musíš mu vždycky říkat, že to bude dobrý.
Fakt?
Je to jednoduchý, prostě budeš všecko říkat obráceně.
Jako, že není trapnej a že umí zpívat?
No, udělá mu to hroznou radost.
A když to vydržíš až do toho koncertu, tak ti řeknu, kam schovává vzduchovku.
Ivo?
Do jakýho koncertu?
Jeden ze čtyř mušketerů na šest.
Sandokán.
Žehlí u sousedky.
Je hezká skoro jako vy.
Mluvila jsem s Arturem a situace není dobrá.
Koncert nebude.
Škoda.
Ukázalo se, že Felix na Tomáše skutečně sázel, ale sázel na to, že bude tak strémovaný, že ani nevyleze na pódium.
Jednou dokonce vyhrál v Jeluběvanech.
Chudák.
Strejdo, máš mluvit obráceně jenom na tátu.
Trénuju.
Budeme to muset zvládnout bez Artura.
To je bezva, že vás to napadlo.
Akorát nevím, kde by to mělo být.
Co Strahov?
Proboha, děláte si legraci.
Fandím mu odjakživa.
Vážně?
Že bych vám křivdila?
Vy taky nejste taková husa, jak vypadáte.
Děkuji.
Ale napoprvé hned Strahov.
Co takhle někde mimo Prahu, aby nebyl pod takovým tlakem?
Jasně.
Najde město, kde je nejvíc žen v kategorii 40+.
Výborný nápad.
Naprostá blbost.
Dík, strejdo.
Čau.
Lída.
Přijde, jen co s ochotníky dožehlí oponu.
Manto.
Ale na saku chybí knoflíky a na zadku je to nějaký prostřelený, nebo co?
Tam mi Pinkrát neschoval tu vzduchovku.
Tak co?
Našla jste to město 40+?
Našla.
Babice.
Ale nic z toho nebude.
Maj tam až do konce roku narváno.
Poslouchej.
Hložek, Kotvald, Jakub Smolík, Hložek s Kotvaldem a Sagvan Tofy.
Tomáš asi není jediný, kdo má depresi.
No, nedám si pivo.
Dá si pivo.
A pomalu.
Rychle.
Tak se sakra dohodněte.
Taky bývám přecitlivělá, když mám svý dny.
No, o tom bych chtěl slyšet úplně všechno.
Není pan Ozzák taky v psychickém nepořádku?
Je na tom nejlíp za posledních deset let.
Teto.
No?
Nemohla bys udělat něco pro mýho tátu?
Přijde na to co.
My bysme potřebovali, aby tady zpíval.
V žádném případě.
Nikdy.
Teď ty jeho písničky jsou dobrý akorát na vyhánění Ozzáka.
Nejsou.
Jsou krásný.
Jakoby mi někdo říkal, že zas bude všechno v pořádku.
Že povedu zase normální život.
Že z těch mých dětí něco bude.
A že už konečně nebudu sama.
Ještě, že to trvá jenom týden, co?
Takže to může být u Jezevce?
V žádným případě.
No tak teto, lidi, Ozzák by to taky chtěl, že jo, strejdo?
Jo.
Už ti nenaleju.
Tak to mě teda pěkně baví.
To půjde.
Máme na to týden, že jo?
To nějak nezmáhá, já zavolám Beruskovi, že to šapitó ruším.
Tati, my pro tebe máme něco lepšího, než je žehlení.
Škrobení.
Zpívání.
Já?
Zpívání?
Jako tady?
A naživo?
Naživo ti to šlo vždycky nejlíp.
Co?
Teď jsi mi vždycky říkal hraj playback.
To jsem ti vždycky neříkal.
Ale že.
No počkejte, ale já přece neumím už a nemám a...
A proč je to tak brzo?
Musí to být do soboty.
Simona pak už něco bude mít.
Spíš něco mít nebude.
A koho to napadlo, abych zpíval?
No...
Ozzáka.
To by mě za živýho boha nenapadlo.
Dobrá, Ivuško, já musím jít cvičit.
Fajn.
Co když nikdo nepřijde?
Mám papíry na autobus.
Řeknete mi, že si ženský z Babic rády neudělají výlet do hlavního města.
Vy jste tak blbá, jak vypadáte.
On to myslel dobře.
Vsákneš se do mě jako déšť a já se vsáknu do tebe, takový štěstí nenajdeš.
I kdybys šel až do nebe, až odneseš mě jako hurikán, bude mi jedno, že nevím kam sednout.
Vsákneš se do mě jako déšť.
Je, promiň brácha, já, já, cvičil jsem.
To pomůže.
No já nevím, podle mě to není moc dobrá písnička.
No Felix sice tvrdil, že ji napsal člověk, ale ve skutečnosti to byl ten počítač ze Slušovic.
To on co psal pro Kamélie.
No to jsem věděl.
Fakt?
Felix říkal, že to nikdo neví.
Vymyslel mu i pseudonym.
Ale já jsem chtěl zpívat vlastní písničky, ale Felix mi to nikdy nedovolil.
Nevím proč.
Divný.
Že?
Ale já myslím, že bych na to měl.
Ale já bych to psal jinak, víš, jako upřímně.
Ano, upřímně, od srdce.
No, chápeš, aby lidi poznali, co ve mně je, co jsem za člověka.
Kam jdeš?
Udělalo se mi špatně.
Nejdu do hospody.
No, svoji písničku.
Vlastní písničku.
Jsme bráchové, já a Ozzák.
To pro tebe mám, pivo v mrazáku.
Je blbost pivo v mrazáku.
Tomáši.
Marcelko.
Co vy tady?
Co jste to zpíval?
Píšu vlastní písničku.
Vždyť pro vás vždycky skládal Radim Obvod.
A kde je mu konec?
Nejspíš teď furt balení řídí rakety.
A tahleta bude jiná, taková lidská.
O mých nejbližších.
To je krásné.
A o všech?
Úplně o všech.
Akorát mi poraďte, co by se tak mohlo rýmovat na slovo Ozzák?
Hulvát.
To se rýmuje dokonale.
Tak Marcelko, já to myslím vážně.
A to máš, co pak sem Pavel vrba.
Ozzák, Ozzák, kozák.
Ozzák, kůň by nejí.
Řekněte Ozzák, kozák, osmaží.
To je blbost.
Ale ne, že by tady bylo nádraží.
Jaké nádraží?
Já nevím, třeba symbol cesty.
Teď Ozzák nikam nejede, to já jedu do Babic.
Tak šťastnou cestu, Marcelko.
Marcelka prdelka.
Ty nejsi na plavání?
V bazénu teďka týden nemůžu, ale o to víc se těším, že zase uslyším tvýho taťku zpívat.
Zůstanu tady a nebudu spát pod mostem.
Strejdo, táta to potřebuje.
Kde je?
Na záchodě.
Zamknul se tam a říkal, že zpívat nebude.
Stejně se mi nechce naživo.
Volala Marcela, že už s autobusem hledá místo k parkování.
To ta hudba?
Já si teda už budu normální.
Ach jo.
Jsi nejlepší, ty to zvládneš.
Všichni ti zatleskají.
Ozzáku, já nejsem blbec.
Nejsi?
Říkáš všechno obráceně, viď?
Ne.
Já jsem si to myslel.
Ivuška říkala, že to mám trénovat, až budeš umírat.
Je to hodná holka.
To jo.
Co není?
No je.
A Marcela je kráva.
No už jsem si říkal, konečně mluvíš normálně.
A takhle o Marcelce nemluv!
Víš, co ještě pro nás dělá?
Co co, začnu říkat, co si myslím, hned mě zprdneš!
Říkáš, že to nezvládnu?
Jak mám mluvit?
Nezvládneš.
Zvládneš.
Zítra bych z vás měla prdel.
Ale dneska mě dojímáte!
Simono!
Tak teď se neposraň.
Ano, dám si panáka.
Radim Obvod, text, René Relem.
Ale to víte, že kromě psaní písniček také projektovali továrny?
No, já teď budu osobní.
Víte, já jsem v poslední době hodně žehlil.
A přišel jsem na to, že život není stojáčkový limonádka.
A v těchto chvílích záleží na tom, jestli vašim blízkým záleží na vás a vám záleží na nich.
To se mi nechce věřit.
No a mně na mých blízkých záleží.
Proto jsem jim napsal písničku.
To jsou diabolky.
Tak si dám ty peníze.
Kabelka, popelka, prdelka.
Co je na tom tak těžkýho sakra?
Určitě přijedu.
Nashledanou.
Tak co?
Krásně.
Příšerně.
Dík.
Jak ti je, tati?
Krásně.
Bezvaďka, je všechno při starým?
Ne, ne.
Marcelka mi sežene další vystoupení.
Mambo, dejte si na mě majstáka.
Už vím, kde je vzduchovka.
Topím se ve stanici touhy, z tepla tvýho náručí, jezdím na sever, už u tebe nejsem.
Je to cesta osamělá a dlouhá, jen disko koulením hlavou ukazuje směr.
Ptáš se kde jsem, jezdím hrát po městech a chybí mi tvůj smích.
Snad mi uvěříš, že to neznamená nic decibelů, dal bych všechno co jsem měl, abys věděl.
Že to pro tebe rodí zlost.